JEG, CLAUDIUS
5. "RØR IKKE FIGNERNE"
Kom ind.
-Hvor fandt du den? -Mellem noget skrammel i kælderen.
-Jeg tror ikke, vi kan finde mere. -Det sagde du også sidste gang.
Utroligt, som folk bare smider ting væk.
Alt burde registreres og sorteres og nummereres...
-Skal jeg rydde lidt op her? -Nej!
Sidste gang du ryddede op, kunne jeg ikke finde noget.
Hvad er det her?
"Kejser Augustus' testamente..."
Augustus' testamente!
Hil Cæsar! Legionerne vender tilbage fra Rhinen.
-I triumf? -I triumf, Cæsar!
Germanerne er undertvunget. Vi har straffet dem strengt-
-og ført mange fanger med hjem.
I provinsen råder der fred igen, og tributten flyder som før.
Dine legioner afventer videre ordrer. Hil Cæsar!
-Du skader øjnene i mørket. -Der var så varmt i mit værelse.
-Forstyrrer jeg dig? -Nej. Bogen er så kedelig.
-Hvor er mor? -Hun og Pina taler om børn.
Og soldaterhustruens lod.
Fantastisk af Pina at følge dig overalt. Du har været meget heldig.
Hvordan trives du med at være gift? Kan du lide din lille søn?
Ikke ligefrem. Jeg synes, han er afskyelig.
Hvad synes du om min hu-hustru? Hun er højere end mig.
Det ved jeg.
Hun er højere end mig...
Nej, det er ikke morsomt.
-Hvordan kan man blive så høj? -Nogle kan aldrig sige stop.
-Ligger I med hinanden? -Det sker. Det er noget af en t-tørn.
-Hendes ansigt er ret kønt. -J-jeg når aldrig helt derop.
Claudius, kære bror. Det er rart at se dig igen.
Bare jeg havde været med dig. Hvordan var det?
I Teutoburg-skoven var der grusomt. Ingen var blevet begravet.
-Der lå lig overalt, lemlæstede. -Germanerne er virkelig barbarer.
Men vi fik hævn. Nu holder de sig vist længe i ro.
Du antydede noget om Postumus i dine breve?
Breve opsnappes og læses af visse personer...
Du ser intriger overalt. Hvem vover at åbne din post?
-Farmor åbner alles breve. -Livia?!
Hvordan kunne hun ellers vide alt, hvad der sker?
-Ved Augustus det? -Jeg ved ikke, hvad han ved.
Men hun v-ved alt. Postumus tror...
Tror hvad?
Den aften, han blev pågrebet og flygtede og kom til mit værelse-
-ville han sige mig sandheden, så jeg kunne sige den til dig.
-Hvad sagde han da? -Han voldtog ikke Livilla.
Hun bad ham komme, som så ofte før-
-når Castor var ude at spille eller...
Han kom, og hun begyndte at skrige og anklage ham for v-voldtægt.
-Troede du på ham? -Mere på ham end på Livilla.
Claudius, det der er en urgammel undskyldning.
-"Hun forledte mig, hun ville selv." -Det tænkte jeg også.
Selv om han var min ven... Men jeg troede alligevel på ham.
-Men hvorfor skulle hun gøre det? -Jeg spurgte, og han sagde...
-...at L-Livia fik hende til det. -Farmor igen...
Læser andres breve, iscenesætter voldtægter... Hvornår sover hun?
Vil du høre det, så skal jeg sige, hvad Postumus tror om hende.
Han tror, at hun myrdede hans brødre, måske hans far Agrippa-
-at hun forgiftede Julias første mand og var delagtig i vor fars død.
Han tror, hun forgiftede vor farfar. At hun vil gøre alt-
-for at Tiberius skal efterfølge Augustus. Han tror, hun er vanvittig.
Jeg sagde alt det uden at s-stamme! N-næsten, i hvert fald.
Og beviser?
-Har du sagt noget til Augustus? -Nej.
Han tror jo, jeg er tosset. Det må komme fra dig.
-Jeg lytter. -Ikke her...
Hvis du klipper mere af, bliver der intet tilbage.
Er du nu også haveekspert?
Gartnerne har klaget.
Og hvis have er det? Pludselig er alle blevet eksperter.
Hvor længe har vi været gift? I 50 år!
I alle de år har du aldrig vidst noget om planter-
-men pludselig er du ekspert. Fantastisk.
Din hjerne er ved at forfalde. Ingen kan tale med dig længere.
Hvem som helst kan tale med mig, når som helst!
-Undtagen du! Du hakker kun på folk! -Samtalen begynder at være tåbelig.
-Den var tåbelig fra begyndelsen. -Din melon er her.
-Du skal til Korsika, ikke? Hvornår? -Meget snart.
Det har du ikke fortalt mig. Du fortæller efterhånden aldrig noget.
Du ved jo alligevel alting.
-Hvorfor tager du til Korsika? -Korsikanerne bad mig komme.
-Hvorfor det? -De har klaget over pirater i årevis.
-Kunde du ikke sende en konsul? -Hvorfor?
Du hader jo sørejser.
Nej, det gør mig ikke noget.
-Skal du gøre ophold undervejs? -Hvor skulle det være?
Det ved jeg ikke.
Du kommer jo forbi den ø, din dattersøn blev forvist til.
-Hvad hedder den? -Planasia. Havde du glemt det?
Jeg har ikke tænkt på den. Og hvad skulle jeg der?
Måske benytte lejligheden til at inspicere den.
-Har du smagt melonerne? -Jeg vil ikke have noget.
Hvis du spiste mere frugt, fik du ikke så mange rynker.
-Skal jeg tage med? -Hvorfor det?
Det er en besværlig rejse. Du kan blive syg og dø.
Germanicus gør mig selskab. Jeg sender ham til Frankrig.
Hvilken støtte den dreng er blevet!
-Så sagen er afgjort? -Ja.
-Dobbeltspil? Du savner Postumus? -Nej, farmor!
Hvordan kan han vide noget? Nogen har sagt noget.
Ikke jeg. Jeg sværger!
Du er træt af din tølper af en mand og vil have Postumus tilbage.
-Han tilgiver mig alligevel aldrig. -Så dum er du ikke.
Sig, at jeg tvang dig, græd lidt. Det kan ingen mand modstå.
Hvis han har fået noget at vide, så er det ikke af mig.
Det sværger jeg på.
Nuvel...
Jeg tror dig.
Ellers nogen?
Castor ved det, men jeg har ikke sagt det.
Det blå øje, du fik, er ikke passeret ubemærket...
Men Castor ville tie stille med det.
-Det er en anden. -Min bror? Jeg mener Claudius!
Den idiot? Han hverken ser eller hører noget.
Men jeg tog måske fejl...
Vi må vel vente og se.
Ser man det...
Hvad har vi her? Turister?
Skal I se dyret i bur? Er klippen gold og nøgen nok, far?
Eller har du fundet en ø, der er endnu mindre?
-Så mager du er, så bleg... -Forventede du en livlig tyksak?!
Undskyld. Der er fire år, siden jeg har set en levende sjæl-
-ud over vagterne. Jeg ventede ikke besøg.
-Quintus Fabius Maximus, en ven. -Jeg misunder Dem.
-Hvad? -De er ven af min far.
De har det bedre end hans adoptivsøn.
Lad os være alene.
-De sagde ikke, det ville blive så... -Du spurgte jo ikke.
-Du glemmer det, du ikke vil vide. -Sig ikke det.
Kom du for en rundvandring på øen? Den tager ti minutter, som du sagde.
Sår mig, hvis du vil. Jeg forstår dig, hvis du vil bruge din dolk...
Jaså, tårer? Ingen mand har lettere ved at græde end du.
Det nægter jeg ikke.
Du er fantastisk! Skal jeg måske nu have ondt af dig?
-En fejltagelse. -Er det det, du kalder det?
Du tror, det hjælper at græde? Du har endnu tårer at fælde.
Hvor mange tårer ville du have igen efter fire år på denne klippe?
Du er kommet til det forkerte sted. Her græder selv stenene.
Nu har du hørt noget? Du tog måske fejl? Det var måske forhastet?
Var det derfor, du kom?
Men lad mig i fred! Rejs væk og dø... men lad mig være i fred.
-Postumus... -Hvad har du gjort mod mig? Fire år!
Hvad har du gjort mod mit liv? Da vagterne kom, tænkte jeg:
"Dette er enden, han tiltænker mig. Det, jeg har ventet på i fire år."
-Hvor kunne du dog tro det? -Hvad skulle jeg tro?
At dø er ingenting...
Jeg var gerne død for dig, for Rom, Men at dø som en hund...
Hvad kan jeg sige...?
-Hver dag har jeg tænkt på dig. -Og jeg på dig.
-Men ikke med varme, far. -Jeg ved det, jeg ved det...
Der findes så mange bedragere i verden!
Og de allerværste synes at befinde sig blandt mine nærmeste.
De har gjort dig til grin.
Nogle har gjort mig til gud, familien gør mig til grin...
Og Livia mest af alle!
Hun løj over for dig. Hvordan fandt du ud af det?
-Germanicus... -Han var der ikke.
Claudius sagde det til ham. Hvad mener du om ham?
-Er han ikke lidt tosset? -Det er vi vel alle?
Jeg har taget fejl angående mange ting...
Det skal ikke vare længe, før du er tilbage i Rom.
-Kan jeg ikke følge med nu? -Nej, senatet gav dig livstid.
Den beslutning må jeg ændre. Og når jeg gør det-
-vil mange få hjertebanken og noget at tænke på.
-Først skal Tiberius væk fra Rom. -Tænk hellere på Livia.
Når man har levet så længe sammen med en kvinde-
-at hun er som ens anden højre arm, er det svært at tro sådan noget.
Tro det, far.
Det gør jeg.
Kom ind.
Den øverste vestalinde, Camilla Pulchra.
De ser sund og rask ud. En lykke for Rom og os alle.
Og De er lige så smuk og ophøjet som altid.
Lad os sætte os.
Jeg misunder alle vestalinder. Gid, jeg kunne blive en af jer.
Hvilket tab for Rom...
-De går af til næste år? -30 år siden, jeg aflagde løftet.
Jeg kan næsten ikke tro det.
De kom til mig for nogen tid siden-
-for at Augustus skulle få senatet til at ombygge vestalindernes hus.
-Det er længe siden. -Jeg glemmer aldrig noget.
Jeg har drømt om at kunne forlade det hus skønnere, end da jeg kom.
Senatet har ofte lovet det, men har aldrig holdt ord.
-Tiden er inde til at gøre noget nu. -Har De talt med Deres mand?
Ofte. Jeg ønsker også at få huset ombygget-
-men som alle mænd giver han tomme løfter.
Men han holder også af at give mig overraskelser.
-Har han gjort det? -Det tror jeg.
Jeg ved det ikke sikkert. Det var derfor, jeg bad Dem komme.
Jeg tror, han har afsat en sum i sit testamente.
Vidunderligt! Tror De det?
Jeg spurgte, da han kom tilbage fra Korsika. "Vent og se", sagde han.
Så jeg tænkte, han måske havde været hos Dem for at ændre testamentet.
Ja! Han låste sig inde i et værelse med det en hel formiddag-
-og bagefter gav han mig to dokumenter, ikke et.
Jeg havde ret... min intuition! Havde han et vidne med?
-Fabius Maximus. -Den snedige slyngel.
Han elsker hemmelighedskræmmeri som en lille dreng. Han sagde ikke:
"Du får din gave, når jeg dør. Et hus til vestalinderne."
Nej, han ville overraske mig.
Så kær han er...
-Tror De, ændringen gælder dette? -Det virker da sandsynligt.
Det er en skam, vi ikke kan se det.
To kvinder i en lille sammensværgelse...
Så ville vi få fred i sjælen. Men hans segl er på det.
Det betyder intet. Jeg har adgang til hans segl.
Har haft det i flere år.
Hvordan kunne dokumenter ellers underskrives, når han er væk?
Det havde jeg ikke tænkt på.
Men i så fald ville jeg bryde mit løfte.
Men det tjener en god sag.
Og hvis ændringen gælder noget andet-
-vil jeg se det som min pligt at skaffe de penge selv.
Rom har så meget at takke de hellige vestalinder for.
Hvad siger De til det?
Montanus... Hjælp mig... !
Lig stille og lad kompresserne virke.
Jeg har ondt i maven, din idiot, ikke i hovedet.
Det her lindrer smerten.
-Det brænder som ild. -Mavesåret igen. Jeg advarede Dem.
For meget arbejde og bekymringer. Vil De holde diæt?
Ja, ja...
Kun mælkemad og æg ...og intet arbejde et stykke tid.
Rejs til Capri og hvil Dem. Bad i havet, indånd den friske luft.
Jeg vil tale med Livia.
-Jeg har fået et varsel om døden. -Det får vi alle.
Nej, det her er alvorligt. Hør på mig, gamle ven.
To uger efter vores hjemkomst-
-deltog jeg i et drikkeoffer på Marsmarken, husker du nok.
Ja, men jeg var ikke med.
Marcus Agrippas tempel ligger jo i nærheden.
En ørn kredsede rundt over mig fem gange-
-og fløj så hen og satte sig på A'et i Agrippas navn.
-Cæsar! -Det er helt klart, hvad det betyder.
Jeg må give plads til en, der bærer navnet Agrippa...
Postumus? Har De talt med en augur?
Det behøves ikke. Det er jo soleklart.
Det kan have en anden betydning. De er ikke ekspert.
Hvad så med det her... Dagen efter-
-smeltede lynet C'et i mit navn på en statue i nærheden.
C'et i Cæsar!
-Og hvad betyder "C"? -Hundrede.
Netop! Livia så det.
Hun spurgte en augur. Først ville hun intet sige, men jeg insisterede.
Det betyder, at jeg kun har hundrede dage tilbage.
Jeg skal dø om hundrede dage.
Eller uger...?
Hvorfor ikke uger... eller måneder?
Det kan jo betyde, at De lever, til De bliver hundrede år?
-Tror du det...? -Hvorfor ikke?
Hun gik måske til den forkerte augur? Han læste måske i den forkerte bog?
G-godmorgen, farmor.
M-mor og jeg ville gerne vide, om Augustus' tilstand har ændret sig.
Han får det bedre, i modsætning til dig.
T-tak, farmor. Det er en stor l-l-lettelse.
-T-tak... -Er det rigtigt?
Passer det, at du har skrevet en bog om troens forandringer...
-...under Augustus' tid? -J-ja...
-Og vil læse op af den offentligt? -J-ja...
-Det bliver der ikke noget af. -N-n-nej, farmor.
Det var G-Germanicus, der foreslog det, før han rejste.
Gør ikke min familie til latter.
Jeg bliver b-b-bedre, når jeg har øvet mig.
Selv en dresseret abe ligner og lyder som en abe.
Hold hovedet stille, eller jeg lader det spidde på en pæl.
-Det skal nok hjælpe. -T-t-tak, farmor...
Undskyld m-m-mig...
Lad det ligge!
Din sønnesøn kunne knuse imperiet bare ved at spadsere gennem det.
Og Augustus har det bedre?
Drikker du, fordi han ikke døde?
-Hvor sarkastisk. -Jeg spurgte bare.
Man ved aldrig med dig...
-Er der noget galt? -Han har ændret testamentet.
Har du slugt din tunge? Det fik dig vist til at tabe vejret?
-Hvordan ved du det? -Jeg ved det.
-Til hvis fordel? -Hvad tror du?
Germanicus?
Typisk, at du ikke fatter noget.
Jeg må have sovet, da jeg fødte dig.
Har du gjort noget så naturligt som at føde børn?!
Til hvis fordel?
Postumus, naturligvis.
På rejsen til Korsika besøgte han din stedsøn.
-Hvorfor? -Han har skiftet mening om ham.
Ved han noget nu, som han ikke vidste dengang? Hvad kan han vide?
-Hvad er der at vide? -Han er senil.
Hvad ved jeg? Men han har ændret det.
Og det bliver værst for dig, hvis jeg ikke får ham til at ændre det igen.
Hav intet besvær for min skyld. Jeg er dødtræt af det hele.
Han har aldrig brudt sig om mig.
I 30 år har jeg løbet ærinder for ham.
Kæmpet ved hans satans grænser, opkrævet skat... og aldrig nogen tak!
Nu sendes jeg til lllyrien uden så meget som en afskedsmiddag.
Ikke engang et "farvel"! "Bare op på hesten og af sted!"
Jeg har før trukket mig tilbage og kan gøre det igen.
Lad hans dyrebare dattersøn styre imperiet.
Jeg er dødtræt af det.
-Hvornår tager du af sted? -Meget snart.
-Rejs ikke særlig hurtigt... -Hvorfor ikke?
Så er der ikke så lang vej hjem, hvis der sker ham noget.
Jeg ville bare hilse på din mor, hun har det vist ikke så godt.
Jeg vil gerne tale med dig, men jeg forstyrrer vist.
-N-nej da... -Jeg skal straks gå.
-Har du det b-bedre nu? -Ja, det tror jeg faktisk.
Skal vi sætte os lidt her?
De satte mig på en diæt, men jeg helbredte mig selv.
Jeg spiste kun mælk og frugt.
Jeg anskaffede en ko og malkede den selv.
Frugten, jeg plukkede i haven, var urørt af menneskehånd.
Ellers ved man aldrig ...slaverne er så sjuskede.
Om alting er... jeg lever stadig.
Jeg skal rejse væk, til Capri og Nola. Jeg er lidt træt.
Sikken smuk have. Jeg har ikke været her før.
-Claudius, er du vred på mig? -Vred på dig? Hv-hvorfor det?
Hvor man dog kan tage fejl af mennesker.
Vi dømmer efter udseendet, og du har jo udseendet imod dig.
Alle tror, at du er lidt dum. Ja, jeg siger det ligeud.
-Men det er du vist ikke? -Det h-h-håber jeg ikke, jeg er...
Germanicus fortalte alt om dig.
Han sagde, du var loyal mod tre ting.
Dine venner, Rom og sandheden.
Jeg ville være meget stolt, hvis han sagde det om mig.
M-m-min bror forguder dig. Det har han sagt så ofte.
Ser man det... !
En stor mand, en god romer ...skønt lidt af en republikaner.
Troede du ikke, jeg vidste det? Jeg er faktisk selv republikaner.
Jeg havde aldrig tænkt mig at herske så længe, men sådan gik det ikke...
Jeg ville gå af. Din far ville have, at jeg gik af-
-men det blev ligesom aldrig til noget.
Der er så meget, der aldrig bliver, som man havde tænkt sig.
Jeg tog jo til Korsika, og jeg besøgte en vis person.
Det skete takket være dig. Germanicus fortalte det hele.
Da jeg kom hjem, gik jeg til vestalinderne-
-og foretog en del ændringer i et vist dokument dér.
Ingen ved noget om det, selv ikke din farmor, så ikke et ord!
-D-du kan stole på mig. -Ja, det forstår jeg nu.
Vi må tales ved igen. Vi må tales ved mange gange.
Jeg har fundet en ny ven.
Også i min alder finder man venner, hvor man mindst venter det.
Hvor heldigt! Jeg fik Venus tre gange i træk.
Betal nu!
Har I set mage? Jeg vinder en formue.
-Er det ikke sengetid? -Bestemt ikke. Ulige eller lige?
-Junius, du satser jo ikke? -Mine penge er sluppet op.
-Du kan få lidt af mig. -Du gav os jo penge i starten.
Vinder vi, beholder vi dem ...taber vi, får vi dem igen.
Jeg klager jo ikke. Sats nu! Montanus?
-Jeg satser på ulige. -Det kommer du til at fortryde.
Hvad var det, jeg sagde? Betal nu bare!
Snig jer ikke væk. Sikken aften... !
"Lige" tager deres gevinster ..."ulige" betaler.
Hvad er der?
Jeg har det dårligt.
Hjælp mig til mit værelse.
Ingen mad... hører du?
Jeg spiser kun figner fra haven.
Og jeg plukker dem selv.
Figner fra haven? Er De gal? De skal have medicin.
Nej... ikke noget, der har været rørt af menneskehånd.
Selv ikke Livias! Ingenting...
-Ingenting. -Et meget alvorligt anfald.
Han vil ikke spise noget tilberedt mad.
Kun figner fra træer. Han har måske ret.
-Han har før helbredt sig selv. -Sagde han hvorfor?
Nej, men menneskehænder må ikke have rørt hans mad.
Køkkenpersonalet vasker nok ikke hænder efter toiletbesøg.
Han må blive her i Nola i nogle dage.
Går det bedre?
En delegation fra Rom er her. De venter på træffe dig.
Det her er sandelig kønt. Du har fået det værre af fignerne.
Jeg har aldrig hørt noget så latterligt.
Jeg fulgte jo med på rejsen for at passe på dig-
-og så må jeg ikke lave mad til dig.
Det er pinligt. Folk tror jo bare, vi prøver at forgifte dig.
Jeg har sendt bud efter Tiberius. Han var heldigvis i nærheden.
Jeg tænkte, du måske ville se ham...
...og han gør jo alt, hvad der skal gøres.
Har han ikke altid gjort det?
Men selvfølgelig...
I to har ikke altid kunnet enes...
...men det har ikke kun været hans skyld, vel?
Du har altid begunstiget en på bekostning af en anden.
Jeg har ofte talt med dig om det.
Du har vaklet, og ingen har vidst, hvor han stod, eller hvad han var.
Du burde have hørt mere på mig.
Det burde du.
Det ved du, ikke?
Jeg har haft ret oftere end du.
Men fordi jeg er kvinde, skubbede du mig i baggrunden.
Jo, det gjorde du...
Alt, hvad jeg har ønsket, har været til dit og Roms bedste.
Intet af det, jeg har gjort, har været i min egen interesse. Intet!
Kun for dig og for Rom...
Som det anstår sig en claudier...
Ja, du kære, jeg er en claudier.
Det glemmer du vist af og til.
Men det har jeg aldrig.
Aldrig...
Hvordan har han det?
Han er død.
Augustus er død.
Jorden vil skælve.
Jeg må modtage senatorerne og konsulerne fra Rom.
Bliv hos ham, til jeg kommer tilbage.
For resten...
Rør ikke fignerne.
Augustus er faldet i dyb søvn.
Det lykkedes ham at holde sig vågen, til min søn kom, og så...
...faldt han i søvn, beroliget af hans tilbagekomst.
Det er meningsløst at vente her. Kom igen i morgen.
Jeg vil lade sætte bulletiner op på porten.
De er Sejanus, søn af vagtchefen, ikke?
-Deres far har tiltro til Dem? -Jeg håber, De bliver tilfreds.
-De ved, hvorfor De er her? -Ja, jeg rejser straks.
Godt.
Vi begraver ham ude på havet.
-Er De Fabius Maximus? -Ja, hvad vil De...
Læs testamentet op.
"Testamente efter Augustus Cæsar-
-tidligere Gnaeus Octavius af Julius' slægt-
-oprettet den 3. april i konsulerne Lucius Plancus' og Gaius Silius' år."
"Da en bitter skæbne har berøvet mig sønnerne Gaius og Lucius-
-er det min vilje, at Tiberius Claudius Nero Cæsar arver mig-
-og får to tredjedele af det, jeg efterlader mig."
"Den resterende tredjedel-
-skal tilfalde min elskede hustru Livia."
Kom ind!
"For sine livslange tjenester over for staten skal hun antage navnet..."
-Hvad vil du? -..."Julia Augusta".
-Ud med sproget, dreng! -Mor sagde, jeg skulle f-fremføre...
....min k-k-k...
-Kondolence? -Ja, farmor.
-En f-frygtelig tragedie... -Har du været i senatet?
På trappen. Jeg har ikke a-adgang til senatet.
Heller ikke jeg. Jeg er kvinde, og du er idiot.
Sært nok... senatet er jo fuldt af gamle kællinger og idioter.
-D-de læste testamentet op. -Tror de, ja...
-Hvabehar? -Hvor langt er de nået?
Farbror Tiberius opfordredes til at efterfølge Augustus, men han afslog.
De bad ham sikkert en gang til, og da sagde han sikkert "ja"...
-Ja. -Hvad laver de nu?
D-debatterer, om Augustus skal gøres til gud.
Debatterer... ser man det!
-Hvad mener du? -At det bør de gøre.
-Det var forudbestemt. -Virkelig? Forudbestemt af hvem?
J-J-Jupiter...
Jupiter. Jamen dog...
For 100 dage siden smeltede han C'et på en af Augustus' statuer.
Hvad betyder det, din idiot?
Fj-fjerner man C'et, bliver ordet "æsar" tilbage.
Det etruskiske ord "æsar" betyder "gud"...
-Så vi kan tyde etruskisk? -Ja, j-j-jeg har studeret det.
Din idiot... !
Ville Jupiter tale med os, kunne han vel gøre det på latin!
Hvorfor skulle han tale etruskisk? Det tænkte du ikke på, vel?
Men skriv et par ord til din farbror Tiberius.
Han kan sikkert bruge alle de argumenter, han kan få...
Bl-bliver Augustus gud?
Ja, han er en gud.
Og det bliver jeg også en dag. Det spår jeg.
Endnu en profeti. Hvis Jupiter nogensinde smelter C'et i dit navn-
-vil det, der står tilbage, betyde "æsel".
Hej-hej, Clau-Clau...
Du kan gå nu.
Din ondskabsfulde kvinde! Hvilken ondskab!
Hvad er dette? Augustus' testamente! Du stjal det!
Hans testamente... !
Giften råder!
Stop!
Stop, stop... stop!